"Granița..."
"...bunei cuviințe..."
"...puternic amenințată..."
"...bună cuviință care era..."
"Granița bunei cuviințe era puternic amenințată..."
"Granița bunei cuviințe era puternic amenințată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depășită, ceea ce era de-asemenea bine."
"Cu toate acestea,"
"ea nu era încântată."
Ce-i asta? Jane.
Jane!
DEVENIND JANE
Vai de noi!
Fata asta are nevoie de un bărbat.
Și e cineva destul de bun? Nimeni.
Tu ești vinovat.
Pentru că-i sunt model de perfecțiune.
Împart patul cu tine de 32 de ani
și perfecțiunea e ceva ce n-am găsit.
Încă!
Oprește-te, domnule Austen, e duminică! Oprește-te! Nu!
Caracterul unei femei este exprimat cel mai bine de datoria de fiică,
de soră și, în cele din urmă, de soție și de mamă.
Este întărit de atracția sentimentală,
dragostea virtuoasă și păstrarea liniștii în zorii zilei.
Dacă se întâmplă ca femeia să aibă vreo trăsătură anume mai răsărită,
de exemplu o minte profundă, este mai bine s-o țină în mare secret.
Umorul e îndrăgit cu mult mai mult. Dar inteligența? Nu!
Este harul cel mai înșelător dintre toate.
George, prietene vechi, știi că va trebui să rămâi.
- Jenny! - George! George...
Grăbește-te, Jane! Vom întârzia!
Când doamna poruncește noi trebuie să ne supunem.
Hai, odată, Jane!
Lady Gresham, dă-mi voie să ți-o prezint pe nepoata mea, contesa De Feuillide...
...și pe domnul Fowle, logodnicul Cassandrei.
Contesă? Atunci presupun că ești din Franța!
Prin căsătorie.
Domnul conte nu este aici să-și prezinte omagiile?
O promisiune anterioară, doamnă!
Domnul conte a fost obligat să-și prezinte omagiile doamnei Ghilotine.
Văd că nepotul dumneavoastră e cu noi din nou.
Domnule Wisley?
Wisley este indispensabil fericirii mele.
Ei bine, luați loc!
Domnul Fowle și Cassandra sunt de curând logodiți.
Când vă căsătoriți?
- Nu prea curând, doamnă. - De ce nu?
M-am angajat să plec în Indiile de Vest
cu expediția Lordului Craven contra francezilor, ca preot.
Ce ți-a oferit Craven?
Sper să primesc o anumită parohie la întoarcere.
Și cât valorează?
Destul cât să mă căsătoresc, în condiții modeste.
Domnule Wisley, știai că cei din Basingstoke organizează din nou un bal?
Foarte curând, cred.
- Lui Jane îi plac balurile. - Wisley nu le poate suferi.
Dar, domnule,
un bal e o indispensabilă binecuvântare pentru tinerii din vecinătate.
Un mod cu totul agreabil în care să vorbească și să stea împreună,
totul în cea mai mare decență.
Un bărbat amabil n-ar putea obiecta.
Atunci m-ați convins!
Afișată ca o iapă tânără.
Domnul Wisley este un foarte dorit tânăr gentleman.
Vai, mamă!
Doar știi situația noastră, Jane.
Și este nepotul și moștenitorul favorit al Lady Gresham.
Într-o zi, el va moșteni asta!
Excelentă perspectivă!
Amărâta lui de avere nu mă cucerește pe mine.
Dar ce te cucerește pe tine, verișoară?
- Ar fi bine să fii mai tare de-atât! - Termină-l odată!
Oamenii sunt îngrijorați pentru tine, domnule Lefroy.
Lovește-l!
Mă poți plăti pentru asta mai târziu.
Haide, omule, lovește-l!
Lefroy!
- Un pahar de vin, domnule? - Doamnă!?
- Văd că-ți etalezi valoarea, Lefroy. - Ca pe o spadă, Austen.
În cât timp trebuie să te întorci în provincie?
Peste o zi.
Așa de repede?
Doghouse, datoria. Cineva trebuie să facă figură frumoasă, chiar și în armată.
Mai ales când te condamnă să stai într-o casă parohială, prietene.
Da.
Totuși, cine este această față-acră de mic virgin?
Scuzați-mă, doamnă.
Domnule Tom Lefroy, dă-mi voie să ți-l prezint pe domnul John Warren!
Mă însoțește în Hampshire, unde tatăl meu ne pregătește pentru hirotonisire.
Am înțeles că ați vizitat Hampshire-ul, domnule Lefroy.
Anul trecut.
- A fost o vizită lungă? - Foarte lungă, domnule Warren.
Aproape trei ore.
Domnule Austen, ești al naibii de chipeș. Un sărut, un sărut!
Așadar, Tom, unde să mai mergem? Grădinile Vauxhall?
Am fost acolo.
Lefroy, acolo e Festivalul tahitian al iubirii, la White!
Le-am văzut.
- Crockford's? - Crockford's? Am făcut asta.
Sau mă înșel?
Ce... este Festivalul tahitian al iubirii?
Warren!
Cu umilință îmi cer scuze, domnule.
Să furi un porc este o crimă, abominabilă, aș zice, dar doi porci...
Doi porci este un atentat violent chiar asupra sfințeniei proprietății private.
Scuzați-mă.
Tu și cei ca tine sunt un cancer pe corpul societății.
Și cancerul trebuie eliminat.
Exil pe viață. Următorul!
- De ce ești în Londra, domnule? - Să învăț legea.
- Ceea ce duce în final la ce? - Conservarea dreptului de proprietate.
- Împotriva...? - Mulțimii.
De aceea, ordinea este păstrată, pentru că avem...
- Armată permanentă? - Bune obiceiuri, domnule, și prudență.
- Cunoști cuvântul? Prudență? - Da.
Uită-te la mine...
M-am născut bogat, desigur, dar am rămas bogat
datorită unei excepționale conduite.
Am demonstrat cumpătare.
Mama ta, sora mea, a ajuns săracă pentru că nu...
S-a măritat cu tata pentru că-l iubea.
Da, și de aceea ai atâția frați și surori acolo în...
Limerick.
Dacă nutrești speranța... Am spus "speranța"...
Dacă aspiri să moștenești averea mea,
trebuie să te arăți mai merituos.
Dar ce găsim? Găsim desfrâu,
îndeajuns de sălbatic cât să se asemene cu fanfaronada hotentoților.
Proastă companie, jocuri,
învârtindu-te prin St James, ca un încrezut ahtiat după încăierări.
- Ce fel de avocat crezi c-o să ajungi? - Unul tipic.
Îți arde de râs?
Păi, vei avea nevoie de asta pentru că am să te învăț minte.
Te trimit să stai cu celelalte rude din familia Lefroy.
- Unchiule, ei trăiesc la țară! - Foarte departe... la țară.
Jane?
Poți să...?
Mulțumesc.
Cred că voi sunteți cele mai drăguțe surori din Anglia.
Domnul Fowle va fi încântat.
San Domingo e de cealaltă parte a lumii.
Mă va uita.
Imposibil. Uite ce amintire îi vei oferi în seara asta!
Cassie!
Inima i se va opri când te va vedea, altfel nu va merita să trăiască.
Și, da! Sunt conștientă de contradicția prezentă în această frază.
El este?
- Jane! - Henry!
Arăți minunat!
Bună, John, îmi pare bine că te văd.
- Și mie. - John!
George!
Lasă-ți fratele în pace!
Jane! Jane? Ai auzit? Nepotul tatălui meu va sta cu noi.
Vine din Londra.
- El e... - Un eminent tânăr avocat.
- Lucy, te rog. - Are reputație!
Pentru întârziere?
Pălăria jos, George. Pălăria jos, tata e gata.
- Mulțumesc, John. - Te rog.
O familie suferă întotdeauna transformări, mai mari sau mai mici.
Mai întâi, cele mici. Henry s-a întors de la Oxford cu diploma luată.
- Slavă Domnului! - Bravo!
Și prietenul nostru John, noul meu elev. Iar acum cele mari.
Cassandra, care ne abandonează pentru fratele ei Edward
și familia lui de pe coastă, în timp ce Robert va călători
spre Indiile de Vest, cu expediția lordului Craven.
După care, împreună, vor porni în cea mai măreață și mai serioasă călătorie a vieții.
Domnișoară Austen, am înțeles că ne vei încânta cu cititul?
- Fă-o, Jane. - Fă-o!
- Te rog, domnișoară Jane! - Da, Jane, fă-o!
Te rog, Jane!
"Sfatul unei tinere la logodna iubitei sale surori, Cassandra..."
"...cu o orătanie (Fowle)."
"Discursurile lui erau destul de pline de pasiune încât să flateze."
"Granița bunei cuviințe era puternic amenințată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depășită, ceea ce era de asemenea bine."
"Cu toate acestea, ea nu era..."
Dați-mi voie să vi-l prezint pe tânărul meu nepot, domnul Thomas Lefroy.
Și e mai mult decât binevenit. Alătură-te nouă, domnule.
- Veston din catifea verde! - Colosal de modern.
Vei găsi acest "colosal" amuzant.
"Discursurile lui erau..."
"Granița bunei cuviințe era puternic amenințată, ceea ce era bine,"
"dar fără a fi depășită, ceea ce era de asemenea bine."
"Cu toate acestea, ea nu era încântată."
"Avea gusturi rafinate, sentimente nobile,"
"prezență fermecătoare, era o persoană elegantă."
Bunule Doamne, sunt scrise ambele părți ale paginilor!
Afurisit să fii, omule.
"Chiar ieri l-am respins pe lordul Graham și cele șase milioane ale lui,"
"care mi-ar fi ajuns cel mult 12 luni..."
"...cu economii..."
"...o comoară..."
"mai mare decât toate nestematele din India, o inimă adoratoare."
Dumnezeule!
"Și o rugăminte, doamnă, la ce să mă aștept în schimb?"
"Să te aștepți? Păi, poți să te aștepți să-mi faci pe plac uneori."
Așa sunt eu?
"Și o iubită tandră, rugătoare, inocentă,
"delicată, înțelegătoare, loială, naturală, o inimă feminină adoratoare."
Sfârșit.
Bravo, Jane! Foarte bine, Jane!
Bravo!
Foarte bine.
Vorbește așa de bine!
Excesiv de fermecătoare, gândesc eu.
Destul de cultivată, poate,
dar mintea orășencelor e mai puțin înclinată spre o asemenea auto-admirație juvenilă.
Mulțumesc. Suntem foarte mândri.
Ai grijă cu aia, bătrâne.
Frumoasă piesă, domnule Lefroy.
Ai mai ținut o armă în mână până acum, nu, Tom?
Doamne!
- Tom. - Unchiule?
De ce nu încerci să te plimbi puțin?
Sunt câteva locuri drăguțe pe aici. Foarte drăguțe.
O plimbare.
Domnișoară!
Domnișoară, eu...
Domnișoară?
- Domnișoară... - Austen.
Domnul Lefroy.
Da, știu, dar eu sunt singură.
- Exceptându-mă pe mine. - Exact.
Ei, hai!
Ce fel de reguli de conduită s-ar putea aplica aici, în condițiile astea rurale?
Ni s-a făcut cunoștință, nu-i așa?
Ce folos că ni s-a făcut cunoștință când nici măcar nu-ți mai amintești numele meu?
Într-adevăr, abia dacă te poți abține să nu adormi în prezența mea.
Doamnă...
Aceste scrupule poate par foarte provinciale unui gentleman cu aere atât de elevate,
dar n-am inventat eu regulile astea. Mai degrabă sunt silită să mă supun lor.
Mi s-a spus că sunt multe de văzut plimbându-mă pe aici
dar n-am remarcat până acum decât multă verdeață deasupra și uscături pe jos.
Da, alții au remarcat mai mult. E renumită.
Există chiar și-o carte despre pădurea Selborne.
Vreun roman, poate?
Romane?
Chestiile alea amărâte, insipide, citite de femei și, Doamne ferește, scrise de femei?
Înțeleg, vorbim de lecturile tale.
De parcă ceea ce scriu femeile n-ar releva cea mai pătrunzătoare minte,
cea mai mare cunoaștere a naturii umane, cea mai vie explozie a inteligenței,
a umorului și a celui mai ales limbaj imaginabil?
- Îmi lipsește extazierea? - Conștiența.
A fost...
A fost educativ.
A fost ironic.
- Și ești sigură că nu te-am ofensat? - Chiar deloc.
Excelențe, doamnelor și domnilor, Zborul Marelui Vizir.
- Îmi faci onoarea? - Ce amabil ești, vere.
- Domnișoară Austen. - Domnule Wisley.
Îmi puteți acorda plăcerea acestui dans?
- Nu, am întârziat atât de mult. - Cu grijă.
Mulțumesc, Tom.
- Grăbește-te. - Lucy.
Sunt rușinat.
Am exersat, dar nu-mi iese.
Ce pereche admirabilă fac.
Surioară.
- Cum e cu domnul Lefroy? - Ne onorează prezența lui.
Crezi?
El așa crede, cu aerele lui mândre, țanțoșe, de irlandez pe străzile Londrei.
Jane!
Chira cred că e cu nasul pe sus dacă refuză să danseze când sunt atât de puțini domni.
- Henry... - Jane!
Toți prietenii tăi sunt atât de dezagreabili?
Din ce parte a Irlandei se trage, totuși?
Limerick, domnișoară Austen.
L-aș privi ca pe un semn de mare favoare
dacă ați binevoi să mă onorați cu următorul dans.
Fiind prima care dansează cu mine, domnișoară,
simt că ar fi corect să te informez că porți răspunderea ospitalității în Hampshire.
Atunci reputația țării dumitale depinde de concluzia mea.
Acesta, apropo, se cheamă dans rural, după franțuzescul "danse royal",
iar nu pentru că ar fi prezentat la un bal rural nerafinat
cu plăcinte lipicioase,
vinuri de Madeira execrabile
și dansuri cu adevărat dezlânate.
Îi judeci prea sever pe cei de aici, doamnă.
- Eu descriam ce gândești dumneata. - Permite-mi să gândesc eu singur.
Asta m-ar determina să fac la fel, domnule, și să ajung la o altă concluzie.
- I-ai permite așa ceva unei femei? - Depinde de femeie
și de ceea ce gândește despre mine.
Dar ești imposibil de mulțumit.
Iar eu cred că dumneata, domnișoară... cum era?
- Austen. Domnule...? - Lefroy.
Cred că dumneata, domnișoară Austen, te consideri deasupra celorlalți.
Eu?
Dumneata, doamnă.
În secret.
De câte ori l-ai înfruntat pe tânărul acesta, Jane?
- Să fi fost de două ori? - De două ori ar fi doar în parte adevărat.
- De trei ori ar fi adevărul absolut... - Scandalos.
Ai grijă, Jane, Lucy are dreptate. Domnul Lefroy are o anumită reputație.
Probabil aceea de cel mai dezagreabil...
"...insolent, arogant, nechibzuit,"
"insuportabil, impertinent dintre bărbați."
Prea multe adjective.
Ce vrea să spună?
Fiți gata, domnilor. Fără simple.
La poziția aruncătorului!
Din nou! Mai aleargă.
Niciodată nu mă simt mai aproape de Franța ca atunci când privesc un meci de cricket.
- Afară. - N-a fost afară.
- Nu? - Nu.
A fost afară?
Încep să suspectez că flirtezi cu fratele meu, verișoară.
Flirtul e treaba femeilor. Cineva trebuie s-o facă.
Ai ieșit.
Bine jucat, Tom.
Depindem de tine.
E rândul domnului Warren.
Noroc!
John Warren!
Noroc, domnule Warren.
John n-a fost niciodată prea bun, totuși.
Ușor!
Fugi, Warren, fugi!
Repede, grăbește-te! Fugi!
Bun joc!
Atenție.
Ai ieșit!
- Ai ieșit, domnule Warren. - Măi să fie!
Extraordinar, Tom, extraordinar.
Mulțumesc, Warren. Pe aici.
Încă o dată, la fel, Tom.
- Foarte bine, domnule Warren. - Proastă minge. Groaznică portiță.
Sper că nu sunteți prea dezamăgită, domnișoară Austen.
Încă patru ca să câștigăm, Wisley.
Cine-i următorul? Hai!
- Nu poate... - Jane!
Ce-ai de gând să faci?
- E de nestăpânit. - Poate s-o facă.
Să începem!
Aruncă ușor, Tom.
Fii blând, Lefroy!
Fugi, Jane, fugi!
- Mișcă! - Fugi!
Încă patru până la victorie.
Spre aruncător! Mișcă-te, molâule!
Încă una! Repede!
Hai, hai, hai!
N-a fost afară.
Ghinion, Lefroy.
Vezi?
A fost atât de bună.
- Ai mai jucat, să înțeleg? - N-a avut de ales. E crescută de frați.
E timpul să mergem să înotăm, zic eu.
Bine jucat, Henry.
Închin victoria noastră contesei de Feuillide.
- E un râu numai bun dincolo de deal. - Da?
Cu grijă!
Hai, să mergem!
Așteaptă!
Nu și de data asta, Lefroy.
Așa crezi?
Culcat, băiete.
- Tată, l-ai văzut pe Tom? - Nu, Lucy, nu l-am văzut.
E îndrăgostită. Destul de normal la 15 ani.
Iubirea și rațiunea sunt două lucruri opuse la orice vârstă.
Doamnă Lefroy, pot explora biblioteca dumneavoastră?
Bineînțeles.
Lucy s-ar mărita cu el și mâine, dar ce soț îngrozitor ar fi!
Presupun că vă referiți la reputația lui. Experiența poate fi de dorit la un bărbat.
- Domnișoară Austen. - Domnule Lefroy.
- Citești! - Da.
Mă uitam prin cartea dumitale despre pădure. "Științele naturii" de domnul White.
- Și cum îți place? - Nu-mi dau seama. E prea tulburătoare.
Tulburătoare?
De exemplu, observația asta.
"Drepnelele, în diminețile frumoase de mai, zboară pe ici, pe colo,
"planând în cercuri la mare înălțime într-o fericire deplină. Apoi..."
"Apoi unul sare în spatele celuilalt, ținându-l strâns,"
"și uitând să mai zboare, se prăbușesc amândoi, tot mai jos,"
"într-o mare, mortală cădere, metru cu metru,"
"până când femela slobozește..."
Da?
"...femela slobozește un țipăt ascuțit, asurzitor..."
"...de extaz."
Comportamentul ăsta e ceva comun în istoria naturii din Hampshire?
Ignoranța ta e de înțeles, din moment ce-ți lipsește... Cum să-i spun?
Istoria?
Decența îmi poruncește să fiu ignorantă.
Te condamnă la asta. Iar scrierile tale sunt dictate de statutul femeii educate.
Dacă dorești să practici arta ficțiunii, să fii egala autorilor masculini,
e vital să ai experiență.
Înțeleg.
Și ce te îndreptățește pe tine să dai acest sfat?
Știu mai multe despre lume.
Cu mult mai multe, să înțeleg.
Suficient cât să știu că orizonturile tale trebuiesc... lărgite...
...cu ajutorul unui tânăr extraordinar.
Al unui tânăr foarte periculos,
unul care a otrăvit, fără îndoială, inimile multor tinere...
- ...tinere femei cu coruperea subtilă... - Citește asta...
...și vei înțelege.
"Când filozoful a auzit că fortăreața virtuții fusese deja cucerită,"
"începu să dedice o arie mai largă dorințelor sale."
"Pofta lui nu era dintre acelea fragile care nu pot fi satisfăcute din plin,"
"doar pentru că un altul..." "...un altul s-a înfruptat."
- "Nu s-a înfruptat pe deplin...". - Ce spui, dragă?
"...nici nu avea fața ei o aparență de prea mare frumusețe."
"Dar hainele ei fiind întoarse pe toată partea de sus a corpului ei..."
"...sânii ei, bine conturați și extrem de albi,
"atrăgeau privirile seducătorului ei și pentru câteva clipe rămaseră tăcuți..."
"...privindu-se unul pe altul."
Am citit cartea ta.
- Am citit-o și am dezaprobat-o. - Bineînțeles că da.
Dar ce? Atmosfera? Personajele? Narațiunea?
Nu, toate astea au fost bune.
- Moralitatea? - Defectuoasă.
Păi, bineînțeles că e. Dar de ce?
Viciile atrag greutăți, virtuțile atrag recompense.
Personajele negative au un final nefericit.
Exact. Dar în viața de zi cu zi, personajele negative adesea prosperă.
Dumneata, de exemplu.
Iar un roman ar trebui să arate cum e cu adevărat lumea,
cum gândesc în realitate personajele, cum se întâmplă, de fapt, lucrurile.
Un roman ar trebui, cumva, să dezvăluie adevărata cauză a acțiunilor noastre.
Care sunt sentimentele eroului meu?
Păi, mie mi se pare, domnule, că eroul dumitale are sentimente foarte puternice
care îi cauzează lui și celor din jurul lui, o mulțime de necazuri.
Dacă te-a tulburat cartea...
- Dar un orfan trebuie să știe ce-i necazul. - Ce fel de necaz?
Toate felurile de necazuri.
Bâlciul Laverton. Foarte distractiv. O idee monstruos de bună, Jane.
Da, domnișoară Austen, nu e chiar societatea dumitale obișnuită, aș zice.
Arată puțină imaginație, domnule Lefroy.
Sunt destule necazuri aici.
Și libertate. Libertatea bărbaților.
Nu-i invidiezi?
Dar am o plăcere imensă privindu-i de aproape.
Uite un nebun care se pune cu un profesionist.
- Tu știi care-i treaba, bineînțeles. - Bineînțeles.
Da, ți-ai petrecut vremea foarte monden la Londra.
Să bați un bărbat până la sânge! Ce faci?
Domnule Lefroy, oprește-te!
Faceți loc!
- Oprește-te! - Să vedem cum îmi ții mie piept, domnule.
Faceți loc.
Cinci șilingi pe omul ăla. Cine pune pariu? Dumneata, domnule? Asta-i înțelegerea.
Ia de aici.
Mulțumesc.
Hai, lovește-l!
Hai, Lefroy, lovește-l, omule!
Tom, trebuie să încetezi.
Hai, Lefroy!
Sus, domnule.
Tom!
Lucy.
- E a doua oară când îmi face asta. - Risipești banii ca pe apă.
Mă tem că am cam puțină apă.
- Mă tem că sunt lefter, domnule. - Ia-i.
Ce jenant.
Domnule Lefroy?
Mi-a lipsit decența?
De ce ai făcut asta?
Doar n-am plătit din greu lecții de box pe degeaba.
Iartă-mă dacă suspectez în tine un simț al dreptății.
Sunt avocat. Dreptatea n-are legătură cu legea.
Asta crezi dumneata?
O cred. Trebuie.
Permite-mi să plec.
- E îndrăgostită. - E doar o pasiune de-o vară.
Domnul Lefroy va pleca în curând. Iar domnul Wisley sper că va mai aștepta.
- Omul e cam neghiob. - Îi va trece cu timpul.
Iar ea îl poate pune la punct fără prea mare bătaie de cap.
Ai putea s-o convingi.
Să-și sacrifice fericirea?
Jane n-o să-l aleagă pe cel care plătește mai mult, ci pe cel pe care-l dorește.
Domnule Austen.
Trebuie să avem aceeași discuție zi de zi?
O să ne afundăm dacă vom continua tot așa.
Jenny! Domnule Austen!
Unde sunteți?
Amabil din partea dumneavoastră că ne-ați întors vizita.
- Doriți o ceașcă de ceai, doamnă? - Ceai verde?
- Negru, alteță. - Atunci, nu.
Unde e fiica dumitale cea mai tânără?
Vizitează săracii, doamnă.
Jane? Jane!
În sfârșit. Lady Gresham și domnul Wisley au venit în vizită. Unde ai fost?
Doamnă... Domnule...
Poate tinerii ar dori să meargă la o plimbare?
Văd un colțișor drăguț de natură sălbatică lângă casă.
Scuzați-mă.
Jane?
- Ce face? - Scrie.
Se poate face ceva în legătură cu asta?
Domnișoară Austen, poate știi...
...că te cunosc...
de o bună bucată de vreme, din timpul vizitelor mele la Steventon.
Grădina e atât de săracă în perioada asta.
Într-adevăr.
- Impresia pe care mi-ai făcut-o a fost... - Mai ales florile.
Ceea ce vreau să spun e că eu...
Am un venit respectabil de 2.000 pe an
pe lângă ce va fi ca moștenitor al Lady Gresham,
- la care ar fi nepoliticos să mă refer. - Nepoliticos, da.
Totul e al dumitale. Dacă ne vom căsători, totul va fi al dumitale.
Domnule Wisley...
Oferta dumitale e foarte sinceră, văd asta, de bun simț și mă onorează cu adevărat.
Dar chiar dacă ești cine ești și-mi oferi totul, eu...
Da.
Uneori afecțiunea e o floare timidă căreia îi trebuie timp să-nflorească.
Mințim negustorii, cârpim, ne restrângem, economisim.
La nesfârșit aceleași lucruri!
Înțeleg că suntem într-o situație dificilă, mamă.
- Nu sunt bani pentru tine. - Sigur se poate face ceva.
Tot ce putem aduna le dăm fraților tăi. Vei rămâne fără nimic, dacă nu te măriți.
Atunci nu voi avea nimic. Căci nu mă voi mărita fără iubire, ca mama mea!
Iar acum trebuie să scot afurisiții de cartofi!
Preferi să rămâi fată bătrână și săracă? Ridiculizată, disprețuită, ținta glumelor?
Sportul acceptat al oricărui țăran stupid cu o limbă ascuțită și fără frâu?
E de dorit să iubești.
Dar banii sunt absolut indispensabili.
Aș putea să mă întrețin din...
Din ce?
- Aș putea să mă întrețin din... - Scris?
Hai să-ți scot ideea asta din cap, o dată pentru totdeauna.
Ce-i asta?
Ceartă între fetele mele?
Haideți,
dați-vă mâinile și să terminăm.
- Unde pleci? Domnișoară! - Să dau mâncare la porci, doamnă.
Ar putea să-ți ofere un cămin splendid.
- O viață confortabilă. - Tată.
Gândește-te.
Tot ce se poate să nu ți se ofere ceva mai bun.
Wisley?
E adevărat, până acum n-a impresionat...
- Un neghiob! - Ar putea să mai evolueze.
Nimic nu distruge spiritul mai mult
decât sărăcia.
Am văzut-o pe regina Maria Antoaneta purtând ceva asemănător la un bal, odată.
Mă fac de râs? Mă fac, știu.
Ce bătaie de cap să-i facem să ne placă, atunci când îi îndrăgim.
Henry?
- Fratele meu e mult mai tânăr decât tine. - Și mai sărac.
Știe că-l plac cu sinceritate.
Știu că e arătos...
Iar tinerii arătoși trebuie să aibă și ceva pentru care să trăiască.
Îl încurajezi să te ia pentru bani?
- Bărbații fac la fel. - Asta nu e cu nimic mai onorabil.
Sunt o femeie sensibilă.
Slavă Domnului că eu nu sunt, în accepțiunea ta.
Dacă ai fi fost, ai fi remarcat că prietenul tău irlandez n-are niciun ban
și e puțin probabil să se însoare fără ei.
Gândește-te la asta în timpul balului de deseară.
Oricum ar fi, se va întoarce mâine înapoi pe strada Bond
unde nu mai poate face niciun rău.
Bună seara, domnișoară Austen.
Da, da.
Domnișoara Jane Austen.
Îmi face plăcere.
E o onoare pentru noi să fim aici, la balul mătușii tale.
Dansezi cu pasiune.
Nici o femeie cu cap nu și-ar arăta pasiunea dacă scopul ei ar fi să cucerească un soț.
Spre deosebire de cucerirea unui iubit?
Stai liniștit, domnule Lefroy.
- Nu-mi fac speranțe în niciunul din cazuri. - N-am intenționat să te jignesc sau...
Nu, bineînțeles că nu. Scuză-mă, mi s-a făcut cald.
Scuzați-mă.
- Domnișoară Austen. - Scuză-mă.
E de nesuportat. Tata face presiuni pentru a mă preoți mai repede,
în timp ce eu sunt tentat să îmbrac tunica roșie de căpitan în armata majestății sale.
Dar n-am bani să-mi cumpăr una.
Am eu.
- Păi, asta, desigur, e imposibil. - Henry, nu te preface, nu în fața mea.
Tunica te-ar prinde foarte bine.
Domnișoară Austen? Iată-te.
Domnișoară Austen, nu-mi vine să cred că sunt silită să port discuția asta.
Doamnă?
Mama domnului Wisley, draga mea soră, a murit de tânără.
Eu nu am copii.
Sper să nu ajungi vreodată să înțelegi cât e de dureroasă o astfel de situație.
Mai bine să spunem simplu că dorințele nepotului meu îmi mișcă sufletul,
oricât de extraordinare ar fi ele.
Pari să ai o sănătate robustă.
Ai calitățile necesare.
Persoana ta e agreabilă.
Dar când o tânără ca tine primește o astfel de cerere
de la un gentleman cum e nepotul meu, e datoria ei s-o accepte imediat.
Dar ce descoperim?
- O gândire independentă? - Exact.
Nepotul meu, domnișoară Austen, s-a înjosit destul
cerând-o pe fiica unui cleric obscur și fără un sfanț.
Fără un sfanț? Domnia voastră se înșeală.
Eu nu mă înșel niciodată.
Tatăl tău are grave dificultăți financiare.
Dar nu e totul pierdut.
Are o fată căreia-i zâmbește norocul.
Domnul Wisley e o oportunitate bună pentru Jane.
Ar trebui să accepte pe loc.
Nu crezi?
- Lucy, hai să luăm niște gustări. - Ce? Mamă.
Am auzit de cererea în căsătorie a domnului Wisley.
Felicitările mele.
Există vreo alternativă pentru o tânără bine educată și săracă?
Cum poți să-l accepți?
Chiar și cu banii și cu casele lui,
cum poți tocmai tu, dintre toți oamenii, să faci asta fără să iubești?
Cum pot să fac asta?
Pleci mâine.
- Am făcut-o bine? - Foarte, foarte bine.
Am vrut ca măcar o dată s-o fac bine.
N-am bani, n-am proprietăți,
sunt complet dependent de țicnitul ăsta bătrân și bizar, unchiul meu.
Nu te pot cere, încă, în căsătorie. Dar trebuie să știi ce simt.
Jane, sunt al tău.
Sunt al tău. Sunt al tău, trup și suflet.
Doar asta e ceva bun.
Dă-mi voie să decid eu asta.
Ce vom face?
Ceea ce trebuie.
"Draga mea Cassandra, inima mea a prins aripi."
"Îndoielile și frământările s-au sfârșit."
"În curând voi scăpa de atențiile măritei doamne și strălucitorului ei nepot."
"Eliza, Henry și cu mine vom veni la tine, pe malul mării,
"dar suntem siliți să ne oprim din călătoria noastră, în Londra."
"Tom a reușit să obțină invitația de a sta cu unchiul lui, judecătorul."
"Să sperăm că-l vom convinge că sunt de dorit."
"Te rog să distrugi scrisoarea asta compromițătoare"
"imediat după ce o să-ți revii din uimire."
"A ta cu dragoste și-n mare grabă, Jane."
Tom! Oaspeții noștri au sosit.
Poartă-te frumos.
Contesă.
Domnule.
- Bine ați venit... - Madame le Comtesse.
Madame le Comtesse. Arareori, mult prea rar, primim vizita nobililor.
Și, bineînțeles, a prietenilor lor. Vă rog.
Vizita dumneavoastră e scurtă. N-avem niciun moment de pierdut.
Nepotul meu a aranjat un program de distracții.
Plăcerea este, cum spuneați, Madame, punctul lui forte.
A, da?
Ce bătălie era, Tom?
Villers-en-Cauchies.
Foarte bine. Mii de morți. I-au scos pe franțujii ăia din luptă.
Exceptându-i pe cei de față, doamnă.
Nu vă fie teamă să-i condamnați pe iacobini în prezența mea, domnule judecător.
- Ei l-au ghilotinat pe soțul meu. - Sălbaticii. Bestiile.
- Și proprietățile lui? - Confiscate.
Un dezastru.
Desigur, până s-o facă, am schimbat mare parte în proprietăți mobiliare, așa că...
Da, proprietățile mobiliare sunt o fericire la purtător.
Detectez o urmă de ironie?
Se consideră că ironia e o insultă făcută cu zâmbetul pe buze.
Așa e.
Nu.
Nu?
Nu, ironia este alăturarea unor adevăruri contradictorii
pentru a scoate din contradicție un nou adevăr, printr-un râs sau printr-un zâmbet,
și mărturisesc că adevărul ar trebui spus sau prin una sau prin alta,
altfel l-aș cataloga drept fals și o negare chiar a însăși naturii umane.
Verișoara mea e scriitoare.
- Ce anume scrie? - Jane?
Romane.
O tânără de familie bună?
Da unchiule, iar mâine vom merge să vizităm o altă scriitoare, doamna Radcliffe.
Stă mai mult singură, aproape închisă, dar îl cunosc pe soțul ei ca avocat.
- Al cui? - Al autoarei, doamna Radcliffe.
- Scrisul e profesia ei. - Ce e?
Cinci sute de lire a luat, unchiule, pentru ultimul ei roman, "Misterele lui Udolfo".
- Și 800, cred, pentru următorul. - "Italianul".
Mai mult de o mie de lire?
Ce vremuri, ce vremuri.
Sunteți atât de retrasă.
Și, totuși, romanele dumneavoastră sunt pline de romantism, pericol, teroare.
Tot ceea ce nu e viața mea.
Așa se pare.
Despre ce dorești să scrii?
Despre inimă.
O cunoști?
Nu chiar totul.
Cu timpul o vei cunoaște.
Dar chiar dacă nu vei reuși, pentru asta avem imaginație.
Imaginația dumitale ți-a adus independența.
Cu prețul meu și al soțului meu.
Bietul William.
Să ai o soție care are cap nu e considerat ceva decent.
Să ai o soție cu o reputație literară e aproape ceva scandalos.
Dar e posibil?
Să fii atât soție cât și scriitoare?
Așa cred.
Deși nu e niciodată ușor.
Chiar pot avea așa ceva?
Ce, mai exact?
Cu tine.
Cu mine, ce?
- O viață cu tine. - Da.
Lefroy.
- Taci. Judecătorul! - Omul ăsta e ca un câine turbat.
Va fi generos. Sunt sigur de asta.
- Vei vorbi cu el? - Mâine, promit.
Chiar trebuie să-ți spun la revedere.
- Noapte bună. - Noapte bună.
- Domnișoară Austen? - Da?
Noapte bună.
Știi, cred că mama mea are dreptate. Un soț, cu cât mai repede, cu atât mai bine.
Cinci fete sărace...
"...cu tot atâta emoție și căldură ca orice om îndrăgostit nebunește."
"Domnul Wickham era fericitul după care aproape toate femeile întorceau capul."
"...părtinitor, cu prejudecăți, absurd."
"...se tot uita când o să apară Pemberley Woods.
"Fericirea pe care i-a produs-o răspunsul acesta...
"Nu vor fi. Sentimentele mele nu vor fi reprimate."
- Bună dimineața, domnule. - Bună dimineața?
- S-a răsturnat lumea? - Domnule?
Bănuiesc că îi priește contesei vizita?
- Cred că da, domnule. Eu... - Potrivită femeie, foarte potrivită.
Așa e.
- Voiam să discutăm o anumită chestiune. - Alocația dumitale nu e negociabilă.
Acum, că ai putut s-o cunoști chiar dumneata pe domnișoara Austen,
sunt sigur că ai găsit, la fel ca mine, că este o tânără remarcabilă.
- E strigător la cer! - Dacă-mi permiți să vorbesc, domnule.
Nu e nevoie. Scrisoarea asta limpezește totul.
Scrisoarea?
Acum știu după ce-ai umblat acolo, în Hampshire.
- E de la Steventon. - E adevărat
că vrei să mă manipulezi cu puștoaica asta?
Am vrut s-o cunoști pe tânăra fată.
Am vrut să ți-o prezint cât mai discret.
Mă orbești cu văduva cea bogată, apoi vii cu sărăcuța care-și caută un soț!
- Mai încet, domnule, te rog! - O scriitorașă plină de ironii.
Am vrut s-o cunoști chiar dumneata.
Eram sigur că vor vorbi de la sine calitățile ei.
Domnule, fericirea mea e în mâinile dumitale.
Fericirea?
La naiba, nepoate, aș prefera
să fii mai degrabă un nenorocit de proxenet cu ceva șanse de reabilitare
decât un amorez înglodat într-un mariaj nefericit.
Unchiul meu a refuzat să-și dea consimțământul.
- Scrisoarea și-a făcut efectul. - Cine a trimis-o?
Lady Gresham?
Sau nepotul ei.
Cred că pot face ceea ce vor cu noi, dar n-am să accept asta.
N-avem de ales.
Bineînțeles că da.
Eu...
Depind în întregime de...
...de unchiul tău.
Iar eu depind de tine.
Și ce o să facem?
Ceea ce trebuie.
Am o responsabilitate față de familia mea. Trebuie să mă gândesc la ei, cât și la...
Tom...
Asta e tot ceea ce ai să-mi spui?
La revedere, domnule Lefroy.
Sentința acestei curți este să fii dus în locul de unde ai venit
iar de acolo, la locul execuției,
iar acolo vei fi omorât prin spânzurare.
Domnul să aibă milă de sufletul tău.
Următorul.
S-a purtat atât de rău cu tine, Jane.
Poate că în curând, ne vom putea întoarce acasă, la Steventon.
Ai ceva vești de la Robert?
A ajuns în San Domingo, în sfârșit.
Bine.
Un pahar de vin, domnule?
Da.
Da, un toast de la un membru al unei profesiuni către un altul.
Îmi pare rău că am fost atât de nerespectuoasă în trecut.
Domnul Wisley?
Deci, infama doamnă Radcliffe...
Era la fel de misterioasă ca și romanele ei?
Nu în exterior,
dar în interiorul ei e destul de expresivă, presupun.
Asta e adevărat pentru noi toți.
E un mesaj pentru reverendul Austen.
- Mesaj pentru reverendul Austen. - Mulțumesc.
Unchiule?
Ce e?
Se pare că a murit la scurtă vreme după ce au coborât în San Domingo.
Doamne, abia ajunsese acolo.
Ce boală l-a răpus?
Febra galbenă. Așa scria lordul Craven.
Spunea că dacă ar fi știut că era logodit,
nu l-ar mai fi luat vreodată.
Jane, mai e ceva.
Domnul Lefroy, Tom.
Ce?
Aș ascunde asta de tine, dacă aș putea.
E aici, în vizită la doamna Lefroy și eu...
E logodit.
Atât de repede?
O scrisoare?
Nu.
E ceva ce am început în Londra.
E povestea unei tinere.
Două tinere...
Cu mult mai bune decât condiția lor.
Atât de multe sunt așa.
Și doi tineri domni care primesc
mult mai multe decât merită, așa cum multora li se întâmplă.
Cum începe povestea?
- Prost. - Și apoi?
Situația se înrăutățește.
Cu ceva umor, sper.
Cum se sfârșește?
Amândouă reușesc un triumfător final fericit.
Căsătorii strălucitoare?
Căsătorii incandescente
cu bărbați foarte bogați.
M-ai întrebat cândva ceva.
Sunt gata să-ți răspund. Dar trebuie să stabilim ceva.
Nu pot să fac să mă atragi, domnule Wisley.
Uneori, ești...
cel mai curtenitor bărbat pe care-l cunosc, și totuși...
"Totuși". Ce cuvânt trist.
Și, totuși, poți scrie cu multă persuasiune ca să obții un mare efect.
- Vorbesc, desigur, de scrisoarea dumitale. - Ce scrisoare?
A scris-o mătușa în numele dumitale?
Ce mai contează?
Într-un fel sau altul, pasiunea ne face să ne purtăm prostește.
Sper ca în timp pasiunea să-ți recâștige o părere mai bună.
Emoția e ceva absurd.
Când iei în considerarea sexul căruia îi este adeseori adresată,
nu e departe de prostie.
Mulțumesc pentru onoarea cererii dumitale. Accept. O zi bună.
George, George.
Domnul Wisley e... un bărbat onorabil.
Întotdeauna vei putea găsi un loc la mine.
Domnișoară Austen.
Domnule Lefroy.
Domnule.
Cred că ar trebui să te felicit, domnule Lefroy.
Și vii să vizitezi o veche prietenă într-un asemenea moment. Ce drăguț.
Am venit...
să-ți ofer o explicație, cu întârziere,
asupra comportamentului meu. Nu știu cum să-l descriu.
Povestește-mi despre doamna dumitale, domnule Lefroy.
De unde se trage?
E din ținutul Wexford.
Propria ta țară. Excelent.
Ce a cucerit-o la tine? Manierele dumitale, zâmbetele și modul de adresare?
Nu, nu, deloc.
Nu, dacă aș fi avut un asemenea sentiment, ar fi trebuit, acum, să detest prezența lui.
Și... te înșeli.
Sunt chiar imparțială în ceea ce o privește pe foarte bogata domnișoară Wexford...
Nu pot face asta.
Și te vei mărita cu Wisley?
Te rog?
Dacă mai e o urmă de adevăr, sau dreptate în interiorul tău,
- nu te poți mărita cu el. - Nu, domnule Lefroy.
Dreptatea, după cum ai recunoscut, o cunoști prea puțin, iar adevărul nici atât.
Jane, am încercat. Am încercat și nu pot suporta minciuna asta.
Tu poți?
Jane, poți?
Ce valoare mai poate avea viața dacă nu vom fi împreună?
Fugi cu mine.
Să fug cu tine?
Asta-i exact ceea ce-ți propun.
Cu poștalionul spre Londra, până vineri suntem în Scoția, apoi soț și soție.
- Să părăsim totul? - Totul.
E singurul mod în care putem fi împreună.
Vei pierde totul.
Familia, poziția. Pentru ce?
O viață întreagă de muncă rutinată pe bani de nimic?
Un copil în fiecare an și fără vreo șansă de a-ți ușura situația?
- Cum vei scrie, Jane? - Nu știu.
Dar fericirea e în puterea mea și nu mă pot abține.
Asta n-are niciun sens.
Dacă l-ai putea avea pe Robert înapoi, chiar și în felul ăsta,
ai face-o?
- Te rog, ascunde plecarea mea cât poți. - Așteaptă.
Poftim.
Ia-le. Acum du-te, repede.
Hai. Dacă ne grăbim, încă mai putem prinde poștalionul de dimineață.
Ești sigură?
Fii cu grijă.
- Vine? - Nu încă.
Ia-mi mâna. E-n regulă?
Repede. Aud cum se apropie.
Iată-l.
Două spre Londra. Ne înțelegem la prima oprire.
- Da? - E bine așa, domnule.
Hampshire, ținutul căminului tău.
A fost.
Ne-am împotmolit. Toată lumea să coboare, doamnelor și domnilor.
- Trebuie să ușurăm încărcătura. - Nu, dă-mi voie mie.
O să vă rog, domnilor, să mă ajutați, să puneți umărul.
Acum, domnule, dacă puteți împinge de trăsură. Scuzați-mă, domnule. Tinere domn?
Da, da.
Dumneavoastră de cealaltă parte, domnule, mulțumesc.
- Tinere domn, te rog să vii. - Sigur.
Vă supărați dacă mă ajutați? Mulțumesc.
Bun. Cu toții, deodată, domnilor?
Unu, doi...
...și trei, împinge!
Haide.
"Dragă Tom."
"Banii trimiși de tine au ajuns la țanc."
Unu, doi, trei!
"Am apreciat asta atât tatăl tău cât și eu."
"Ești foarte drăguț că ne trimiți și nouă din alocația unchiului tău."
"Într-adevăr, nu îndrăznesc să mă gândesc cum am fi supraviețuit fără ea."
Foarte bine. Mulțumesc, domnilor.
E- regulă, doamnelor și domnilor, înapoi în trăsură, cât se poate de repede.
Suntem gata.
- Ești îngrijorată? - Nu.
- E din cauza pierderii reputației tale? - Nu.
Din cauza pierderii reputației tale.
- Eu nu... - Vă rog, domnule, haideți. Plecăm.
Hai.
Schimbăm caii. Doar 20 de minute.
Toaleta e în spatele hanului. Toată lumea jos, cât puteți de repede.
Câți frați și surori ai în Limerick, Tom?
Destui. De ce?
Cum îi cheamă pe frații și surorile tale?
Ei...
De cine depind ei?
Reputația ta este distrusă.
E frumos că te-ai prefăcut a fi risipitor.
- Pot să câștig bani. - Nu vor fi de ajuns.
Voi avansa.
Cu judecătorul Înaltei Curți ca dușman? Și cu o soție săracă?
Domnul știe câte guri depind de tine.
Dragul meu prieten, o să te scufunzi și noi toți ne vom scufunda cu tine.
- Voi... - Hampshire Flyer.
Hampshire Flyer pleacă în 5 minute.
Nu! Nu, Jane.
N-am să renunț niciodată la tine.
- Tom... - Nici nu vorbi, nici nu gândi.
Iubește-mă, doar. Mă iubești?
Da.
Dar dacă dragostea noastră va distruge familia ta, se va distruge ea însăși.
- Ba nu. - Ba da.
Într-o lungă, lentă degradare plină de vină, regret și învinovățire.
E un nonsens.
E adevărul.
Făcut din contradicții.
Dar trebuie spus cu un zâmbet.
Altfel am să-l socotesc ca fiind fals și că n-ar fi fost dragoste deloc.
Te rog.
Adio.
O afurisită de fugă tipică. "Vreau, nu vreau?"
Domnișoară...
Gata, poți să pleci.
Alo?
- Unde sunt cu toții? - Te caută, domnișoară. Peste tot.
- Mulțumesc, Jenny. - Domnule Warren.
Familia ta a încercat să țină chestiunea ascunsă de servitori, dar...
Unde e ticălosul ăla de Lefroy? Dacă-l găsește Henry, îl omoară.
N-o să-l găsească.
Iar dacă da, n-o să-l omoare.
Nu e nevoie.
Ce s-a întâmplat?
Nimic nu s-a întâmplat.
Înțeleg...
Jane...
Poate că sunt mai puțin fermecător decât Lefroy.
O atracție superficială pentru unii. Pentru alții mai degrabă afectare, dar...
- Nu am speranțe. - Speranțe?
Nici nu-ți poți imagina.
Îți mulțumesc pentru neasemuita onoare a cererii,
dar n-a mai rămas nicio fată în Hampshire?
Tu ai fost cel care i-a scris judecătorului.
Trebuie să iei în considerare cât de mult te-am iubit mereu.
Ei bine?
Te-ai întors la noi.
Lasă.
Domnule Austen, trebuie să te informez că nu voi participa la slujbă azi.
- Nu în prezența acestei tinere. - Chiar așa...
- Dacă trebuie să fiu sinceră... - Mătușă!
Cred că fiica dumitale cea mai mică a fost într-o călătorie.
- Considerați călătoria o crimă? - Călătoria fără încuviințare.
Mai mult, să știi că nepotul meu și-a retras cererea
făcută cuiva fără familie, avere, importanță
și atinsă definitiv de suspiciune.
- Dar are o familie, doamnă. - Cu adevărat are.
Importanța poate depinde de alte aspecte decât poate domnia voastră să conceapă.
Iar în ceea ce privește averea, o tânără ar putea să se întrețină singură.
O noțiune interesantă, domnișoară Austen.
Permite-mi o plimbare de-a lungul râului să dezvoltăm subiectul.
Wisley?
Îmi pare rău că te-a dezamăgit comportamentul meu, domnule Wisley.
Se pare că nu te poți mărita fără iubire.
Și nici cu ea.
Te respect pentru asta și îți împărtășesc opinia. Nici eu nu pot.
Am sperat mereu să-ți câștig iubirea cu timpul,
dar sunt destul de orgolios ca să-mi doresc să nu fiu iubit pentru banii mei.
Ne despărțim prieteni?
Da.
- Deci, vrei să-ți câștigi traiul... - Cu penița. Da.
Toate poveștile tale au final fericit?
Personajele mele vor avea,
după câteva necazuri,
tot ceea ce-și doresc.
Binele nu învinge întotdeauna.
E un adevăr universal acceptat.
"...că un burlac ce posedă o avere frumoasă"
"trebuie să fie în căutarea unei soții."
"Oricât de puțin cunoscute ar fi părerile sau sentimentele unui astfel de om"
"când ajunge pentru prima dată într-un loc,"
"acest adevăr e atât de înrădăcinat în mințile familiilor din împrejurimi,
"încât el e considerat o proprietate de drept"
"a uneia sau alteia dintre fiicele lor."
"Dragul meu domn Bennet, îi spuse doamna lui într-o zi,"
"Ai auzit că Netherfield Park a fost în sfârșit închiriat?"
"Domnul Bennet răspunse că nu."
"Chiar este, replică ea..."
Sunteți domnișoara Austen? Acea domnișoară Austen?
Nu, doamnă. Această formulare, după cum se obișnuiește,
ar trebui adresată surorii mele mai mari.
Domnișoara Jane Austen, autoarea romanului "Mândrie și prejudecată"?
Sora mea dorește să rămână anonimă, dar aprecierea dumitale e bine primită.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Vă rog, intrați.
N-o să-l iert niciodată pe Henry pentru asta.
Ba da, o vei face. Întotdeauna îl iertăm pentru tot.
Jane, un vechi prieten.
Întârzie ca întotdeauna.
Madame le Comtesse, domnișoară Austen.
Domnule Lefroy.
Vă rog să-mi permiteți să v-o prezint
pe cea mai avidă dintre admiratoare, fiica mea, domnișoara Lefroy.
Domnișoară Austen, e o plăcere să vă cunosc.
Ne veți citi în seara asta?
Păi, știi, sora mea nu citește niciodată.
Altfel, cum ar putea să rămână anonimă?
- Dar... - Jane.
Voi face o excepție
dacă noii mei prieteni doresc.
Vino, stai lângă mine.
E încântătoare, Tom.
"Începu acum să înțeleagă"
"că el era chiar bărbatul care, prin înclinații și însușiri,"
"s-ar fi potrivit cel mai bine cu ea."
"Judecata și temperamentul lui, deși diferite de ale ei,"
"ar fi corespuns cu totul dorințelor ei."
"Ar fi fost o unire în avantajul amândurora."
"Prin firea ei degajată și vioaie,
"spiritul lui s-ar fi deschis, manierele i s-ar fi îmbunătățit"
"și datorită rațiunii lui, instruirii și cunoașterii lumii,"
"ea ar fi putut dobândi beneficii de mare importanță."
"Dar nu va mai fi nicio căsătorie fericită, care să învețe mulțimile admirative"
"ce este adevărata fericire conjugală."
În scurta ei viață, Jane Austen a scris șase dintre cele mai bune romane ale Angliei.
Tom Lefroy a avut succes ca avocat și a devenit Șeful Justiției din Irlanda.
Și-a numit fata cea mai mare, Jane.
Nici Jane, nici sora ei mai mare, Cassandra, nu s-au mai măritat vreodată.
Traducerea și adaptarea: catabeg
Revizuire: muLineZu